Дамян Дамянов
Отивам си

chitanka.info

Отивам си! Стремглаво си отивам!

Но не за мен — за друго ми е жал!

Орач бях — не довърших своята нива,

сеяч бях, но не съм я дозасял.

А иде нощ и сводът се затваря

като окото на заспиващ бог.

Над нивката ми мъничка и стана

се спусна мракът черен и дълбок.

Ще падна във браздата й, ще рухна.

За моето безбожие зловещ,

Той, бог, ще да ми отмъсти — ще духне

светлика ми — последна моя свещ.

Ала и аз ще си му отмъстя — ще викна

отдолу, под пръстта с гласа си слаб:

„Ти уж ме стъпка, ала пак поникнах,

за живите, превръщайки се в хляб.“

Отивам си! Какво, че си отивам,

отворил се, затваря се кръгът:

безсмъртна е онази страшна нива,

в която всички преди мен класят.

23. XI. 1994 г.

Издание:

Дамян П. Дамянов, Обади се, Любов!, Сиринга, С. 1995; ISBN 954-8100-03-7

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.